Інфекції сечовивідних шляхів частіше зустрічаються у жінок, ніж у чоловіків; якщо їх спостерігають у чоловіків, це вказує на патологію функції нирок

Інфекції сечовивідних шляхів частіше зустрічаються у жінок, ніж у чоловіків; якщо їх спостерігають у чоловіків, це вказує на патологію функції нирок. Рецидив інфекцій є показанням для рентгенологічного дослідження, особливо у дітей з нелікованим пієлонефритом, що може привести до незворотного пошкодження нирок. Escherichia coli є найбільш поширеною причиною інфекцій сечовивідних шляхів. Staphylococcus saprophyticus також відноситься до збудників захворювань сечовивідних шляхів, особливо у молодих жінок, які ведуть активне статеве життя. Proteus spp. та Klebsiella spp. є менш поширеними причинами зазначених інфекцій. Pseudomonas aeruginosa частіше є збудником внутрішньолікарняних інфекцій і може бути пов’язана з функціональними чи анатомічними порушеннями функції нирок. Staphylococcus epidermidis та Enterococcus faecalis – збудники інфекцій, внаслідок катетеризації чи застосування іншого інструментарію.

Перед початком антибактеріальної терапії повинен бути проведений аналіз сечі у хворого для посіву на флору і визначення чутливості до а/б:

- у чоловіків;

- у вагітних жінок;

- у дітей віком до 3 років;

- у пацієнтів з підозрою на інфекції сечовивідних шляхів, ускладненими інфекціями чи рецидивними інфекціями;

- у пацієнтів з підозрою на стійкість до мікроорганізмів.

Під час очікування результатів не слід відкладати лікування. При виборі АБЗ потрібно враховувати поточну місцеву бактеріальну чутливість до антибактеріальної терапії.

Для лікування неускладнених інфекцій нижніх сечовидільних шляхів часто застосовують триметоприм, нітрофурантоїн або амоксіцилін, який використовують протягом 7 днів (3 днів – для лікування інфекцій у жінок). Інфекції викликані чутливими бактеріями можуть реагувати на застосування двох доз амоксициліну по 3 г. Проте, повідомлялась поширена стійкість до ампіциліну, амоксициліну і триметоприму. Для лікування резистентних збудників альтернативою є: амоксіцилін з клавулановою к-тою, пероральні цефалоспорини, нітрофурантоїн чи хінолони.

Для лікування неускладнених інфекцій нижніх сечовивідних шляхів, викликаних декількома резистентними до АБЗ збудниками може бути використаний фосфоміцин.

Деякі пацієнти для попередження рецидиву інфекції потребують довготривалої низькодозованої терапії; до показань відносять: часті рецидиви і значні пошкодження функції нирок. Для тривалої терапії рекомендовані: триметоприм, нітрофурантоїн та цефалексин.

Гострий пієлонефрит може привести до септицемії і лікується спочатку ін'єкційними формами АБЗ широкого спектру дії, такі як: цефуроксим або хінолони – у тяжко хворих; гентаміцин також може використовуватися.

Простатит складно піддається лікуванню, тривалість терапії АБЗ, які проникають у тканини передміхурової залози може складати до декількох тижнів, до них відносять: триметоприм або деякі хінолони.

Інфекції сечовивідних шляхів під час вагітності можуть протікати безсимптомно і вимагають негайного лікування, щоб попередити прогресування г. пієлонефриту. Для лікування інфекцій сечовивідних шляхів у вагітних жінок можна застосовувати: пеніциліни та цефалоспорини. Слід уникати застосування сульфаніламідів і хінолонів під час вагітності; бажано уникати використання триметоприму, особливо в І триместрі вагітності.

Пацієнтам з нирковою недостатністю слід з особливою обережністю використовувати аміноглікозиди; уникати застосування тетрациклінів, уротропіну та нітрофурантоїну.

Діти з інфекціями сечовивідних шляхів вимагають негайного антибактеріального лікування, щоб мінімізувати ризик пошкодження функції нирок. Дітям старше 3 місяців з неускладненими інфекціями нижніх сечовивідних шляхів можна застосовувати триметоприм, нітрофурантоїн, цефалоспорини І покоління (наприклад цефалексин), або амоксицилін протягом 3 днів. Амоксицилін слід застосовувати лише у випадку, якщо збудник чутливий до нього.

Дітям старше 3 місяців з г. пієлонефритом можна застосовувати цефалоспорини І покоління або ко-амоксиклав протягом 7-10 днів. Дітям з тяжкими формами захворювання найкраще лікувати спочатку ін'єкційними формами антибактеріальних засобів широкого спектру дії, такі як цефотаксим або амоксіцилін з клавулановою к-тою; як альтернатива – гентаміцин.

Рецидиви інфекції є показанням для проведення діагностичної візуалізації.

Дітям з рецидивними інфекціями, значними захворюваннями сечовивідних шляхів та значними пошкодженнями функції нирок показана антибактеріальна профілактика низькими дозами триметоприму або нітрофурантоїну.